Къде отиваш, Вайълет?
Да си набера цветя.
Не се отдалечавай много.
ФЛОРИДА 1980
Моята дива ирландска роза
е най-красивото цвете на света.
Навсякъде да търсиш можеш,
но ни едно да се сравни не може
с моята дива ирландска роза.
Здравей.
Искаш ли цвете?
Сигурно се чудиш защо нося тази смешна шапка.
Винаги я нося.
Тя дори вече е част от името ми.
Приятелите ми,
най-добрите ми приятели, ме наричат Роуз Шапката.
Прилича на шапка на фокусник.
Така е.
Тя е вълшебна.
Искаш ли да видиш?
В ръкавите ми няма нищо.
И в шапката също.
Спокойно, той е мой приятел. Изпускаш фокуса.
Пипни вътре.
Еха!
Много е красиво!
Защото е специално.
И като стана дума,
в теб също се крие магия.
Какъв цвят е цветето в ръката ми?
Лилаво.
Виолетово,
като името ти.
Цветята не се ядат.
Напротив.
Но те са специални.
Миличка, специалните са най-вкусни.
Трябва да се връщам при мама.
Не, остани още малко. Ще видиш още фокуси.
Ти си специално мъниче.
ДОКТОР СЪН
ДАНИ
Моля те.
Ей! Спокойно, Док.
Спокойно.
Готово.
Вече си сух.
Какво стана?
Трябва да говориш с мен, Дани.
Не си говорил, откакто напуснахме...
Моля те, Док.
Моля те.
Значи...
не говориш, а, Док?
И когато се запознахме, не говореше много.
Помниш ли първия ни истински разговор?
Когато говорех в главата ти?
Почувства се добре, нали?
От това, че не си сам.
Някой направи същото и за мен.
И някой ден, Дани Торънс, ти също ще учиш някого.
Няма.
Няма, а?
Аз няма да сияя.
Вече не. Опасно е.
Да, понякога.
Тя ме откри.
Ще се връща отново и отново, докато ме спипа.
Прав си.
"Панорама" е затворен. Запечатан е.
Те са гладни стари духове, които искат да те докопат.
Няма да е само тя.
Картинки от книжка.
Ти каза, че те са само картинки и не могат да ме наранят.
За някои същества,
тъмни същества, сиянието е като храна.
"Панорама"
за мен винаги е бил само картинки.
Но аз не бях озарен като теб.
Никой не сияе като теб.
В онзи проклет хотел ти беше като батерия от милион вата,
заредена догоре.
И той се е захранвал.
Светът е гладно място.
А най-тъмните създания са най-гладни, те ядат всичко, което сияе.
Нахвърлят му се като комари или пиявици.
Нищо не можеш да направиш за това.
Но пък можеш
да обърнеш това, което търсят, срещу тях.
Моят дядо
беше проклет кучи син.
С тъмна душа.
Също като баща ти.
Пребиваше ме до смърт, а и баба ми също,
и когато умря, аз танцувах.
Но той продължи да се връща.
Стоеше в стаята ми.
Със сив костюм, вонящ от плесента, плъзнала по него в онзи ковчег.
И тогава баба ми...
ме научи на един номер.
Даде ми подарък.
Искам да опознаеш тази кутия
отвътре и отвън.
Не я гледай само. Докосни я.
Подуши вътре и виж дали има миризма.
Защо?
Защото ще изградиш същата такава в ума си.
Дори още по-специална.
И когато онази кучка дойде пак,
ще бъдеш подготвен.
Да те върнем при майка ти.
Дани!
Ето те!
Къде беше?
Уплаши ме до смърт.
Никога не го прави. Чу ли?
Никога не го прави.
Никога!
ИЗЧЕЗНАЛО ДЕТЕ ВАЙЪЛЕТ ХАНСЪН
Е, какво става, Док?
Каква е смешката?
Какво се пече?
Какво се пече ли, приятелче? Ами ти.
Аз?
Ами да.
Ох! Ще ме убиеш!
Ох!
Боли!
Да видим.
Ясно е, че това не е обикновен заек.
Затова трябва да измисля гениална стратегия...
Добре ли си?
Ами ако го подмамя...
Да, мамо. - ...в каменотрошачка?
Не, твърде сложно е.
Да, твърде сложно е. Ами ако...
Твърде много подробности.
Да. Твърде много.
Как ти беше името, сладурче? - Дан.
Дан.
НЮ ДЖЪРСИ 2011
Ще си изпиеш лекарството!
Остави го.
Ставай. Махай се!
Мамка му! Май го уби.
Ами ако си го убил?
Дано си го убил.
Чуваш ли?
Ще те цункам, да ти мине.
Не.
Ама какво... Не.
Мамо?
- Бебе.
Ето така.
Върни й парите, Док.
Поне това можеш.
Тя взе моите.
Сигурно е купила коката с тях.
Док.
ЛОНГ АЙЛЪНД, НЮ ЙОРК
Хенри иска да изпием шампанското.
Анди?
Май ще полее градината с него...
Да.
...вместо да го изпият германците. - Това е утеха за окупацията.
По-хубава си от снимката.
А ти изглеждаш по-стар.
Тук ли ще останем, или ще идем някъде?
Не искаш ли да догледаме филма?
Не виждам нищо вълнуващо.
Онлайн романс.
Лигава работа. Нищо интересно.
Само гледай. Интересно е, обещавам.
Дано си прав, защото тя няма особен заряд.
Започва се.
Не си ли уморен?
Заспивай.
Добре.
Почакай. Следва най-интересното.
Гледал съм я вече три пъти и още ме забавлява.
Заспи още по-дълбоко,
колкото по-дълбоко можеш.
Болката, която усещаш, е само сън.
Можеш да обясниш изгубения портфейл,
когато жена ти те попита.
Но не и това.
Ще го виждаш
всеки път, когато се погледнеш в огледалото.
И всеки път, когато го видиш,
ще казваш на глас:
"Харесвам малки момиченца."
И другия път, когато тръгнеш да търсиш момиченце онлайн,
искам да си спомниш
как беше ухапан от гърмяща змия.
Това е интересно.
КИНО В МОМЕНТА "КАЗАБЛАНКА"
Извинете, госпожице?
Госпожице! Забравихте си нещо в киното.
Остави ме на мира.
Здравей.
По-добре ме пусни.
О, не, захарче.
Няма да те пусна.
ЧЕСТИТ РОЖДЕН ДЕН, АБРА
АНИСТЪН, НЮ ХАМПШЪР
Мамо, направих това за теб. Тайна картичка.
ЗДРАВЕЙ
Благодаря, Аба-ду.
Някой знае ли вълшебна дума?
Ти.
Абракадабра.
Страхотна дума!
Едно, две, три. - Две, три.
Абракадабра.
И аз разбирам от фокуси.
Понякога...
Съжалявам.
Някой да ми е виждал лъжиците?
Това го мога.
Браво, миличка.
Върху теб са! - Върху мен?
Какво става?
Дейв...
Абракадабра.
Опа.
Здравей, поспаланке.
Съжалявам.
Доста се измъчих, докато те приспя.
Костелив орех си.
Упорита.
Проверих те.
За три месеца шестима мъже с татуировки като змийско ухапване на бузите.
Била си дейна.
Анди Змията, това си ти.
А аз коя съм?
Някаква луда кучка, която ме отвлече.
Занапред само истината.
Ще говориш само истината.
Ти си най-красивата жена, която съм виждала.
Боже! Подейства много бързо, а?
Ето какво предлагам, Анди.
Ти си хипнотизатор. Можеш да хипнотизираш хората.
Не сме имали хипнотизатор от доста време,
затова ще ти направя оферта, каквато не съм правила от 40 години.
На колко години си, скъпа?
Петнайсет.
Петнайсет?
Боже, каква възраст!
Пролетта на женствеността.
Вече не си момиче, но по теб още няма нито една гънка.
Гравитацията дори не те е забелязала.
Не и на 15.
Но пък мъжете...
Не. Не се срамувай.
Разплатила си се с тях, нали?
Ето какво ти предлагам. Вечна пролет.
След 10 години ще си още на 15.
След 100 може би на 17.
Храни се добре,
остани млада, живей дълго.
ФРЕЙЗИЪР, НЮ ХАМПШЪР
ГРАДСКА АПТЕКА САПУНЕРКАТА
Харесва ли ви?
Извинете, аз...
Няма проблем. Хората обичат да го гледат.
Преди това беше в библиотеката.
Общински проект, който заживя собствен живот.
Започнахме с часовниковата кула.
Да. - Постоянно се разраства.
Децата го наричат Минитаун.
Децата са го построили?
С известна помощ.
Ако продължат, ще застроят целия площад.
С автобуса ли дойдохте, или на стоп?
С автобуса.
Малцина идват толкова на север.
Освен ако не търсят работа.
Да.
Смяна на обстановката
или бягате от нещо?
Дано не ви притесних.
Просто видях ново лице. - Да.
Май бягам от самия себе си.
О, да.
Да избягаш от себе си е трудна работа.
Където и да ходиш, носиш себе си.
Кофти работа, а?
Наемът е 85 седмично,
плаща се предварително.
Били плати първите два, останалото е от вас.
Никакви любимци, купони и шум.
Аз съм тих наемател.
И последният каза същото. Студент по математика.
Дори му позволих да боядиса стената черна, за да драска по нея ребусите си.
Не беше тих. Никак.
Дори не боядиса на тръгване, но добре, че не го стори,
защото така още по-лесно
ще го виждате при всяко събуждане.
85 ДОЛАРА СЕДМИЧНО ДРЪЖ СЕ ПРИЛИЧНО
Значи гарантираш за младежа?
Да.
Ти ще го отнесеш, Били.
Много е милозлив.
Аз съм долу, ако ти потрябва нещо.
Обади се утре, ще поговорим за работа.
Защо го правиш?
Не ме познаваш.
Така е.
Но познавам такива като теб.
И понякога имам усет за хората.
Трудно е да разбереш.
По-лесно е, отколкото мислиш.
Благодаря. - За нищо.
Готова ли си?
Готова е.
Кои са тези?
После ще разбереш.
Онзи там е Дядо Флик,
той ще ръководи церемонията. Легни.
Така.
Не се бой. Разбираш ли?
Ние сме Верни на възела
и ще пребъдем.
Ние сме избраниците.
Ние сме щастливците.
Което е вързано, не може да се отвърже.
При нас е една жена.
Ще стане ли една от нас?
Ще завърже ли своя живот за нашия живот?
Да.
Кажи "да".
Да.
Тази е специална.
Името й е Вайълет.
Малко от нея е останало.
А вкусът й е...
на цветя.
Вдишай дълбоко.
Така. Отдай се.
Отдай се.
Не!
Те още не са ни открили.
Все го чуваха как плаче,
защото постоянно го оставях сам.
Но не направиха нищо.
И още не са ни открили.
Мамо?
Здрасти.
Ти каза, че познаваш такива като мен.
Какво имаше предвид?
Ти си болен.
Уморен си. Поне това виждам.
Нуждая се от помощ.
Влез.
Ще поговорим.
Господи, дай ми спокойствие да приема нещата, които не мога да променя,
смелост да променя тези, които мога
и мъдрост да позная разликата между тях.
Днес Боби има голям юбилей.
Три години трезвен.
Да.
Благодаря, Джон.
А сега за най-важния тук.
Имаме ли новак?
Някой трезвен от 24 часа?
Да.
Нов си в града, а?
Да, аз...
Спокойно. Изродил съм половината тук.
Забелязвам нови лица. - Това е Дан Торънс.
Тъкмо кацна с автобуса. - Привет.
Като гледам, кацането е било аварийно.
Не те съдя, братко.
Всички сме го преживели.
Били сме и още по-зле. - О, да.
Ако търсиш крило, под което да се приютиш,
няма да намериш по-добър от Били Фрийман.
Благодаря за гостоприемството. Аз...
Аз съм малко...
Не съм свикнал с това.
Тук казваме: "Не съди някого, преди да си чул историята му."
Мислиш, че разбираш,
но не разбираш. - Не разбираш.
Как си? Добре ли си?
Влакът още е в движение.
Радвам се да го чуя.
Добре ли си?
Да.
Радвам се, че се запознахме.
Да. - Ела отново.
Надявам се скоро пак да се видим. - Ще дойда.
Много добър човек е. Има дарба...
Да. Почакай, Били.
Докторе!
Часовникът ви.
Изгубили сте го. Тревожили сте се за хлапето с...
Гучер.
Какво?
Хлапето с Гучер или Гочер. Онова на костите.
Болестта на Гоше.
Да.
Мили сте си ръцете в банята
и сте го оставили при сапуна.
Потърсете го на дозатора за сапун.
Беше ми приятно. - Да.
Как разбра?
Д-Р ДЖОН ДАЛТЪН
Ще ми се да знаех.
Просто налучках.
Дрън-дрън.
Навярно интуиция. Като шесто чувство. Може би...
Просто налучкване.
Защо дойде тук?
В какъв смисъл?
В смисъл тук, във Фрейзиър. Защо дойде?
Не знам.
За да потърся нещо различно.
Нещо по-добро.
Ходиш ли на църква?
Има ли значение?
Вярваш ли в нещо? Нещо...
по-висше от теб?
Вярванията ни не ни правят по-добри хора.
Действията ни правят по-добри.
Били каза, че имаш опит като санитар.
Така е.
В момента работиш ли?
Давам дежурства в Минитаун. Помагам за влака.
Три дни седмично ходя в хосписа "Ривингтън Хаус".
Трудно се намират добри санитари.
Не се задържат.
Умиращите притесняват ли те?
Не.
Всички умираме.
Светът е един огромен хоспис на открито.
Еха!
Здравей.
Ти каза, че не боли.
Сега не боли, нали?
Имах чувството, че умирам.
Знам.
Ти умря.
Като хапнеш, ще се ободриш.
Човек ли съм още?
Пука ли ти?
Ей! Остави го на мира.
Азреел, остави го.
Ази?
Ази, ела.
Хайде. Ази.
Докторе?
Ти ли си?
Не, аз не съм доктор.
Да повикам ли доктора?
Котката е на леглото.
Ще я махна.
Не.
Знаех, че ще дойде.
Тази котка винаги усеща...
когато дойде времето.
Дошло ми е времето. - Не.
Просто Ази е глупава стара котка.
Не.
Така е, откакто дойдох тук.
Котката усеща...
кога е време да заспиш навеки.
Всеки го знае.
Аз ще умра.
Да.
Ще повикам някого. - Не.
Знаех, че смъртта идва.
Но това не я прави по-малко страшна.
Да.
Но може би както сам казвате,
просто ще заспите.
Няма нищо страшно. Това е само сън.
Странен доктор сте.
Казах ви, не съм доктор.
Мисля, че сте.
Доктор Сън.
Така се боя, че ще боли, или че ще е тъмно,
или че няма да има нищо. И не искам...
Няма от какво да се боите.
Просто ще потънете в сън.
Най-сетне пълноценен безметежен сън.
Благодаря.
Благодаря, докторе.
Не бива да бъда тук. Нека повикам...
Не.
Точно вие трябва да сте тук.
Точно вие.
Виждам жена си.
ЗДРАВЕЙ
ЗДРАСТИ
Дан, алкохолик.
ОСЕМ ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Здравей, Дан.
Не съм много по речите.
Реших само да държа чипа и да говоря за първото, което ми хрумне.
Сещам се за баща си.
Той умря, когато бях на пет и можах да го опозная,
наистина да го опозная, едва когато потънах в мрака.
Когато пиех, за да притъпя...
или пък...
когато исках да пребия някого,
защото пиенето, сприхавостта и гневът ми
бяха неговите.
Само чрез тях можех да го опозная.
Но сега, сега го опознавам под друг ъгъл,
защото той също някога е стоял в такава зала
и е искал да се оправи заради мен и мама.
Държал е същия чип в ръка,
на него е пишело "пет месеца"
и в този ден той...
Преди всичко...
В този ден единственото, което е искал, е да стои на моето място.
И ето ме тук,
затова ви благодаря от името на двама ни.
Това е за Джак Торънс.
Здравей, Чарли.
Док?
Не е нужно да те питам защо си тук по това време.
Изпитваш ли болки?
Да кажа ли на Клодет да ти донесе хапче?
То няма да помогне.
Не се страхувам от ада, Док.
Живях порядъчен живот.
А и не вярвам, че адът съществува.
По-скоро се боя...
че няма нищо.
Ние не си отиваме безвъзвратно.
Знам го със сигурност.
Може да не знам друго,
но знам, че не си отиваме безвъзвратно.
Боровинки.
Усещам вкуса на боровинките, които отглеждаше майка ми.
Ти усещаш ли го?
Да.
И чувам Франк по старото ти радио.
Онова, което държеше на тезгяха до инструментите.
ДОБРО УТРО
Мина доста време, малко приятелче.
УЧИЛИЩЕ
Абра? Време е за училище!
Добре, знам.
Дядо, виждал ли си Роузи?
На наблюдателницата е.
Добре ли си?
Просто цъфтя.
Ей.
Извинявай, че те прекъсвам. - Успя ли?
Все по-близо съм.
Той е някъде в Айова.
Щом бъда сигурен, че съм го открил, ще се поразходим дотам.
Но дотогава...
Трябва да отвориш флакон, Роузи.
Заредихме се преди шест месеца, Гарван. Това е нищо.
Детето в Делауеър нямаше силен заряд и това вече проличава.
Видя косата на Дядо Флик, нали? - Да.
Той не е добре.
Не е добре още от времето на Никсън.
Знам.
Но ние трябва да ядем. Всички ние.
Флаконите свършват ли?
Не, разбира се.
Но не е нужно да ги хабим, щом си близо до плячката.
Роузи.
Може да ми потрябва, за да го намеря.
Преди по света имаше повече заряд.
Не говори глупости.
Все едно слушам човеците:
"Преди 50 години хората бяха по-дружелюбни."
Но е вярно.
Енергийният заряд е по-малко и е по-слаб.
Не знам дали е от телефоните, диетите или Нетфликс,
но напоследък не долавям миризми,
а тези, които долавям, не са...
Довечера ще ви отворя един флакон.
Благодаря.
Ти го знаеш. - Какво знам?
Затова идваш тук всеки ден.
Стоиш тук, независимо какво казваш на другите.
Зарядът на света спада
и ти търсиш спасение.
АДЕЪР, АЙОВА
Виж това дете.
Номер 19.
Роден талант е.
Всеки път уцелва топката.
Сякаш чете мислите на питчъра.
Така ли?
Видя ли? Гледай,
скоро някой търсач на таланти
ще научи за нашия Брад. Само гледай.
Ей, 19-и...
гледах играта ти.
Готов си за Висшата лига.
Страхотно игра. - Благодаря.
Към вкъщи ли си?
Искаш ли да се качиш? Ще те закарам.
Не, съвсем близо е.
Няма нужда.
Спокойно.
Ние сме приятели. Качвай се. Ще те закараме у вас.
Вие ще ме закарате у нас.
Ти ми вярваш.
Вярвам ти.
Не! Не, моля ви! Не!
Не! Моля ви, пуснете ме!
Моля ви, на никого няма да кажа!
Номер 19.
Страхотен беше, хлапе.
Не!
Моля ви, пуснете ме!
На никого няма да кажа! Моля ви!
Спокойно.
Моля ви!
Ще ме нараните ли?
Да.
Не!
Болката пречиства заряда.
Страхът също, така че сам разбираш.
Спри!
Спри.
Спри, чудовище.
Спри. Спри.
Какво има?
Не! Спри!
Абра!
Скъпа! Събуди се! Събуди се, скъпа.
Абра, събуди се! - Хей.
Абра! - Спрете!
Господи.
КОЙ
Добре.
БЕЙЗБОЛИСТЧЕТО
Готов ли си?
Те го убиха.
Спокойно. - Всичко е наред.
Имахме наблюдател.
Тази вечер?
Да.
С голям заряд?
Огромен, скъпи.
Къде?
Май на Източното крайбрежие.
Твърдиш, че някой ни е наблюдавал от разстояние 2500 км?
Може би повече.
Момче или момиче?
Мисля, че момиче.
Скри се много бързо.
Но се кълна, Татко Гарван,
не съм усещала такава сила,
такава първична мощ
от много отдавна.
Тогава трябва да я проучим.
Колкото може по-скоро. - Да.
Ако родителите й превъртят,
ще я пратят на психиатър.
Вземат ли да й дават лекарства, ще съсипят заряда й.
Ще заглушат...
Не, да й дадеш Паксил
е все едно да хвърлиш найлон върху прожектор.
Не знам къде е тя,
но когато се появи, а тя ще се появи,
ще бъда готова, скъпи.
Ще бъда готова.
НАДЯВАМ СЕ ДА СИ ДОБРЕ ТВОЙ ПРИЯТЕЛ ДАН
Добро утро.
Знаеш ли?
Имам нов приятел.
Казва се Дан.
Абс, добре ли си?
Снощи...
Добре съм.
Съжалявам.
Знам, че главата ти понякога е като радио.
И че улавяш разни шантави станции.
Няма нищо шантаво.
Вече не.
Господи.
Трябва да уча. Ако не уча...
Прекосявам игрището. Подавам на 11 и...
Тренерът ще ме убие, ако не успея.
Той защо не ме харесва?
Прическата? Мога да я променя.
Откачалката пак ме зяпа.
Какво зяпа?
Откачалка.
МАГНЕТИЧНА СИЛА
ЦЕНТЪР ЗА ИЗЧЕЗНАЛИ ДЕЦА ГОРЕЩА ЛИНИЯ
ИЗЧЕЗНАЛ ВЪРНЕТЕ МЕ У ДОМА БРАДЛИ ТРЕВЪР
Здравей, Аба-ду.
Здравей, татко.
Как мина в училище?
Как върви книгата?
Добре. Добре върви.
Пиша за чарлстон и блек-ботъм.
Имам чувството... - Отивам да си пиша домашното.
Добре. Чудесно, миличка.
След три години те чака Харвард.
Ще видим.
Да. Ще видим.
ВХОД ЗАБРАНЕН
ЛЕМЪРК ИНДЪСТРИС ЗАВОД ЗА ЕТАНОЛ 4 ЗАТВОРЕН ДО ВТОРО НАРЕЖДАНЕ
ЛЕМЪРК ИНДЪСТРИС
ЗАВОД ЗА ЕТАНОЛ 4 ЗАТВОРЕН ДО ВТОРО НАРЕЖДАНЕ
Благодарим, че пазарувахте от нас.
Помнете, винаги сме на ваше разположение.
Здравей.
Излез!
Излез! Излез от главата ми!
Излез!
Госпожо, добре ли сте? - Не!
Да, добре съм.
Добре съм.
Божичко!
Дано?
Дан?
Ставай. Стани, Дан.
Хайде.
Какво стана? - Просто се строполи.
Реших, че си получил удар. Кой е Тони?
Какво?
Все повтаряше: "Тони, помогни ми."
Много съжалявам.
Роузи?
Имаме проблем.
Кажи. - Наблюдателката?
Тя пак ме откри.
Как? - Не знам.
Не ми пука.
Трябва да я заловим, Гарван. Трябва.
Тя знае ли коя си? И къде сме?
Не знам, не мисля... Не това е важното. Виж.
Казах, че тя има огромен заряд.
Още по-голям е.
Опитах се да вляза в главата й, а тя ме издуха като перце.
Глупости. - Никога не ми се беше случвало.
Смятах, че това е невъзможно.
За храна ли е,
или ще я приобщим?
Не можем да я приобщим.
Сигурна ли си?
Ако е каквато казваш...
Тогава не искаме никой с такава сила във Възела.
Боже. Замисли се.
АНИСТЪН ПРОГИМНАЗИЯ
Приятен ден.
И на теб.
ПОСЕТЕТЕ МИНИТАУН МАЛКОТО ЧУДО НА ФРЕЙЗИЪР!
Здравей.
Били.
Ти ме чуваш.
Да използваме нормалните си гласове, а?
Издирила си ме?
Беше по-лесно, отколкото мислех. Като GPS, само че в главата ми.
Не се засягай, но в наши дни възрастен мъж
да седи на пейка с девойче...
Аз съм Абра Стоун. Ако някой пита, ти си ми чичо.
Чичо Дан.
И това дори не е лъжа. Не съвсем.
В теб има магия, както и в мен.
Не знам дали е магия.
Аз го наричам "сияние".
И двамата сияем.
Родителите ти знаят ли?
За сиянието ми?
Те не говорят за това.
А ако го използвам, гледат на мен различно.
Като малък не разбирах сиянието. Наричах го "Тони".
Мислех го за мой въображаем приятел.
И аз те мислех за такъв
дълго време.
Колко като нас има?
Много хора притежават малко сияние, без да го съзнават.
Прибират се с цветя, когато жените им са тъжни,
или изкарват отлични оценки, без да са учили.
В целия си живот съм срещал само двама-трима, които знаеха, че сияят.
Бейзболистчето сияеше.
Казваше се Брадли Тревър.
Тези хора,
поне на вид са хора, те го отвлякоха.
И го изядоха.
Изядоха сиянието му.
Усетила си го?
И те ме усетиха.
Ако откриеш нещо негово,
ако идеш в Айова...
Чакай. - Ще ти помогна да го намериш.
Родителите му ще знаят къде е и ще могат да го погребат.
Ще потърсим ръкавицата му.
Ако я докосна, ще ги издиря.
Кротко.
Защото Бари Буцата, май така му викаха,
малко преди да убият момчето,
носеше ръкавицата.
Абра, върви си у дома.
Не преследвай тези хора.
Не ги дразни.
И в никакъв случай не привличай вниманието им.
Намери нещо, каквото и да е,
каквото и да е то, за да угасиш сиянието си.
Не се набивай на очи и се моли
тези хора или други същества като тях
да не те зърнат.
Ако те зърнат, ще се върнат.
Чуваш ли ме?
Те се връщат.
Скрий се. Пази се.
Съжалявам.
Ей, Ази.
Май нещо си се объркала.
Тази стая е празна.
В тази стая няма никого.
Почакай, Док.
Дик.
Много съжалявам.
Помислих, че е...
Че съм нещо от "Панорама".
За малко да ме заключиш.
Още ли те навестяват старите духове?
Не и от години.
Хорас Дъруент беше последният, с конфети по костюма.
Каза: "Страхотен купон, а?"
Хилеше ми се мазно, докато не му извадих кутия.
Усмивката му замръзна.
Тогава не ми хрумна да те попитам.
Какво става с тях в онези кутии?
Умират ли там?
Пука ли ти?
Липсваше ми.
Много време ли мина?
Нямам представа.
За мен този свят е като сън в съня.
Осем години. И малко.
Защо си тук?
Тук съм, защото колелото се върти.
Ка е колело, Док.
Ако тези гладни дяволи те бяха открили,
когато беше още дете...
ако само те бяха надушили,
отдавна да си мъртъв.
Те ядат писъци
и пият болка
и вече са забелязали момиченцето.
Може да я убият,
да я приобщят,
или да я държат, докато я изцедят докрай и това ще е най-лошият вариант.
Не бива да им го позволиш.
Защо аз?
Защото тя те откри.
Защото се появи. А защо аз, Док?
Веднъж ти влезе в кухнята ми и ето ме още тук.
Какво би трябвало да направя?
Направи това, за което тя те помоли.
Няма да ме видиш повече, Док.
Този е последният ми сън.
Струва ми се, че си станал свестен човек, синко,
но имаш един дълг.
Плати го.
Здравей.
Здравей, мамо.
Добре ли си?
Не дойде на вечеря.
Добре съм. Просто имах тежък ден.
Днес отивам да видя Момо.
Ще се върна възможно най-скоро.
Абс, тя...
Ще се оправи ли този път?
Не знам.
Надявам се.
Кажи й, че я обичам.
Продължавай да спиш, принцесо.
Жалки човеци.
Цял живот трупате малки кутийки,
малки спомени.
Мислите, че те ви правят богати.
Само да видиш моите, хлапе.
Умът ми е като катедрала.
Здравейте.
Той каза, че ще се върнеш.
И ти се върна.
Чудесно.
Не!
Назад!
Ти си само проклето дете!
Къде си?
Къде? Къде се... Къде...
Къде се... Къде се...
Не!
Излез от главата ми!
Излез!
Роуз?
Капан!
Капан.
Какво стана?
Малката кучка ми заложи капан. - Боже! Ръката ти.
Роуз, успокой се.
Вече знаем къде е, нали? Вече знаем.
Беше в главата ми!
Какво? - Крадеше!
Какво знае? - Не знам.
Доколко... - Не знам!
Имаме проблем.
Не сега!
Дядо Флик...
Мисля, че бере душа.
Чичо Дан! Чичо Дан, аз я нараних!
Лошо я нараних.
Тя си го заслужи,
но не това е най-хубавото.
Най-хубавото е, че влязох в главата й.
Чичо Дан? Там ли си? - Господи, Абра.
Чуваш ли ме?
Какво си направила?
Просто говори с детето.
Ако ще го правим, да действаме.
Здравей, Абра.
Чувам те.
Не разбирам.
Ще разбереш.
Мислех, че ще живеем вечно.
Някой обещавал ли ти е това, Анди?
Някой казал ли ти е, че си безсмъртна?
Казах: "Живей дълго, храни се добре."
Ние можем да живеем много дълго.
И го правим,
повечето.
Но напоследък не се храним добре.
От доста време.
Той си отива.
Роузи.
Да, скъпи?
Страхувам се.
Не, не се страхуваш.
Ти си виждал възхода на империи
и тяхното падение.
Приветствал си гладиаторите в Рим.
Преплавал си океани,
откривал си нови светове...
и си се хранил
с крале, принцове и папи.
За теб са писали легенди,
издигали са статуи
и са треперели в своите села и легла,
и небостъргачи.
Затова, не...
ти не се страхуваш.
Ти си крал...
и страхът е твоята храна.
Здрасти, брат.
4:00 сутринта е.
Ти винаги си знаел какъв съм.
Имаш верен усет за хората, нали?
Но какво...
Мислиш ли, че съм честен? Добър човек?
Да, Дан, аз...
Нуждая се от помощта ти.
Искам да чуеш една история
и да се постараеш да ми повярваш.
Как е?
Здравей. Не трябва ли да ходиш на училище?
Да, но исках да дойда с теб.
Откога караш?
От няколко часа. Ще пристигнем довечера. Късно.
Кой е този?
Мой приятел.
Може би най-добрият ми приятел.
Трябваше да видиш лицето й.
Беше уплашена, чичо Дан.
Уплашена като онези деца.
Всички деца, които уби.
Беше бясна и уплашена, че влязох в главата й.
Беше нов номер.
Никога не го бях правила.
Аз също. Какво представляваше?
Нещо като библиотека.
Всички отвътре сме като библиотеки.
Как го направи?
Ето така. С леко побутване.
Абра!
Съжалявам!
Съжалявам, беше неволно.
Няма проблем.
Какви са тези кутии?
Нищо особено.
Лъжец.
Когато бях малък,
се натъкнах на нещо подобно на тези същества,
което се хранеше като тях.
Но не беше човек, а място.
Затвориха го и го оставиха да се руши.
Но създанията, които го обитаваха...
Не ровичкай повече там.
Добре, няма. Обещавам.
Почти сме готови. Товарим.
Добре.
Да тръгваме на път и до ден-два ще я спипаме.
Не мисля, че трябва да идваш.
Какво каза?
Тя те е открила. Влязла е в главата ти.
Няма да се повтори.
Кой знае какво е узнала, преди да я изхвърлиш.
Тя е моя, Гарван.
Доколкото знаем,
тя може да проследи единствено теб.
Ако те види,
може да избяга
или да заложи друг капан.
Знаеш, че съм прав.
Ако тя ти спретне номер...
Да? - Да.
Но и аз знам номера.
Пристигнахме.
Добре.
Ще се опитам да я открия.
Абра?
Ето я табелата. Заобиколете я.
Казва да заобиколим.
Ще ви кажа кога да спрете. - Ще ни каже кога да спрем.
Да ти кажа честно,
не знам дали искам да си прав, или да грешиш.
Ако грешиш, значи приятелят ми е луд.
В смисъл, тотално
превъртял по въображаеми чудовища, които убиват въображаеми деца,
умопобъркан.
Но това мога да го приема.
Обаче ако си прав...
Знам.
Много по-лошо е.
Прибери се вкъщи.
Какво?
Не ти.
Ще се справя.
Не. Оттук поемаме ние.
Сами сме.
Надушваш ли нещо?
Преди ходех на лов. Казвал ли съм ти?
Не.
За елени.
Едно лято
раних един мъжкар.
Два дни го бях търсил.
Стрелях и го раних.
Той избяга, аз след него.
Реших, че няма да изкара дълго.
Но той изчезна.
Сякаш изведнъж се изпари.
Безследно. Пълна загадка.
Пет дни по-късно
отивам на друго място, на километри оттам.
Започнах да търся място за укритие
и изведнъж го надуших.
Надуших го.
Открих елена
свит край един кух дънер,
мъртъв от дни.
Миризмата...
Оттогава не съм ловувал.
Тази миризма е същата.
Били.
Господи!
Мамка му.
Мамка му, Дано! Що за гадост?
Дори не са го заровили надълбоко.
Съжалявам, Били.
В какво ни забърка?
Хората, извършили това... - Те не са хора.
Не. Не, не са.
Който е сторил това на малко момче,
не е човек.
Открихте ли я?
Да, открихме я.
Тя пак ли е тук?
Пътуваме към теб. Утре пристигаме.
Трябва да спрем на едно място.
Искам да покажеш на вашите какво се случва.
Не.
Да. - Не. Тъкмо ме взеха за нормална.
Ако им кажа...
Роуз ще ги нарани, за да се добере до теб. Нали знаеш?
Ще ги убие, без да се замисли.
Тя идва, Абра.
Те трябва да знаят.
Къде искаш да спрем?
Пазиш ли още ловните си пушки?
Ти ли си чичо Дан?
За какъв се мислиш? - Сър...
Тя е на 13!
Казах да му покажеш.
Казах му. - Не е същото.
Ще те пребия, ще викна полиция.
Хей! - Не! Абра!
Не изричай името й! - Абра...
Съжалявам, г-н Стоун. Аз съм ваш приятел.
Всичко, което ви е казала, е вярно.
Не, благодаря.
Не.
Тези хора...
те знаят ли за дъщеря ми?
Знаят.
И рано или късно ще дойдат.
Трябва да направим нещо. Да уведомим полицията, ФБР...
Тези хора съществуват от много време.
Богати са, имат връзки.
Не мисля, че полицията ще ги стресне.
Но къде са те?
Кога ще дойдат? Къде можем да идем?
Абра може да отговори,
ако е готова.
Готова съм.
Сигурна ли си, че го искаш?
Налага се.
Междущатско шосе 95.
Бари, Гарвана, Змията и още неколцина.
Дърветата още не са пожълтели, значи може би са в Масачузетс,
но са близо. - Роуз?
Не я видях.
Но те идват.
Само тази стая ли е видяла?
Да.
Направих някои промени. Скрих някои неща.
Добре.
Те ще се опитат да те издирят,
да те засекат.
И ти ще им позволиш.
Луд ли си?
Вероятно, но ще им го позволиш,
а после искам да пробваш един номер.
Магически номер?
Следват ни.
Съсредоточи се. Продължавай, докато дойдат.
Знам.
НЮ ХАМПШЪР ЩАТСКИ ПАРК
Тук е добре.
Там и ето там има добри укрития.
Наблизо ли са?
Приближават.
Трудно е.
Знам. Колко още?
Хайде, Татко Гарван,
спипай я.
Изглеждаш спокойна.
Чувстваш се спокойна, нали, Абра?
Предполагам.
Би трябвало.
Просто се отпусни.
Ние сме приятели.
Приятели сте.
Точно така.
Просто приятели.
И искаме да те запознаем с още приятели.
Добри приятели.
По дяволите.
Толкова те хвалеха, че мислех, че ще се окаже по-трудно.
Това пък какво е?
Евтини номера. Просто евтини номера!
Не! Бягайте оттам!
Бягайте оттам!
Не!
Заслужавате си го.
Заслужавате си го. Всички вие.
Не!
Мамка му.
Спри.
Имам един въпрос към теб, захарче.
Не ти ли се спи?
Много ти се спи.
Заспивай.
Събуди се! Чичо Дан!
Събуди се!
Скапани мъже.
Не се приближавай, Били.
Застреляй се!
Не!
Били!
Един липсва.
Не видях Гарвана. Къде е той?
Здравей, Абра.
Абра!
Супер, събуди се.
Дан...
Не се мори.
Какво ми е?
Сложих ти упойка, госпожичке.
Повече от обичайната доза.
Може да се събуждаш от време на време,
но твоят заряд спи непробудно.
Баща ми...
Какво стана с баща ми?
Много добри хора загинаха днес.
Много добри хора.
Ще ми се да кажа, че някой ще си плати,
че над днешните тъжни събития ще се излее дъждът на правдата,
но не става така.
Ние винаги щяхме да те заловим.
Някои от хората ми загинаха.
Някои от твоите също.
Но резултатът не се промени.
Замисли се за момент.
Резултатът не се промени.
И тяхната смърт,
на всички тях...
беше напразна загуба.
Загуба, която ти ни причини, госпожице.
За какво?
Моля те, чуй ме...
Никой не те чува.
По-добре се успокой и се наслади на пътуването.
Както казах,
резултатът не се е променил.
Не.
Моля те.
Абра!
Абра.
МАЛЦОВО УИСКИ
Тони?
Моля те, помогни ми.
Боже.
Добре.
Ти винаги казваше,
че умът ти е като радио.
И да търсиш, няма кой да ти отговори, затова спри да търсиш. И само слушай.
Дан.
Помощ.
Здравей.
Дан.
Той упои ли те?
Много съжалявам.
Ще пробвам нещо, става ли?
Но си слаба.
Той те блокира.
Едва те чувам.
Трябва да ми се довериш.
Става ли?
Пак се събуди, а?
Ще трябва да ти бия още една доза, когато спрем.
Къде отиваме?
Знаеш къде.
Мамка му, имам махмурлук.
Дрогата е яка, казах ти.
Не съм го изпитвала от години. И хич не ми липсваше.
Ама хич.
На запад, а?
Караш по второстепенни пътища. Умно.
КРАУНВИЛ
Краунвил. Ню Йорк.
Кой си ти?
Човекът, който уби приятелите ти.
Драго ми е да се запознаем.
Хубав номер.
Не съм виждал такъв.
Искаш ли още един?
Роуз няма да бъде доволна, ако гръмнеш плячката.
Тя няма да е доволна от нищо от това.
А когато тази жена побеснее...
Ами...
сигурно чудесно знаеш, че е по-добре да не си там.
Радвай се на късмета си.
И си върви по пътя.
Какво смешно има?
Това е просто арогантност. Чиста арогантност.
Но е логично, ако мислиш, че ще живееш вечно.
И е разбираемо, че не си закопчал предпазния колан.
Не!
Дан?
Надявам се да боли.
Роузи...
Адски.
Малка кучко!
Какво направи?
Добре, гадна пикло.
Добре.
Съжалявам.
Задрямала съм.
Не, заслужи си го.
Къде сме?
В Охайо.
Къде отиваме?
В Колорадо.
Защо там?
Тя ще продължи да идва.
Знам. - Вечно.
Това ще свърши, ако сложим край, а ние не можем да я победим.
Не и сами.
Има едно място.
Много опасно място за хора като нас.
Това, за което ми разказа? Гладното място?
Да, същото.
Щом е толкова опасно, защо отиваме там?
Щом е опасно за хора като нас,
предполагам, че е опасно и за хора като нея.
Може би дори още повече.
Добре.
Тя ни следва, нали знаеш.
Хубаво. Нека.
Съжалявам за баща ти.
Съжалявам за приятеля ти.
Мама е.
Какво да й кажа?
Здравей, мамо.
Слава Богу!
Абра!
Добре ли си? Къде си?
Обичам те.
Когато бъдем в безопасност, кажи й къде сме.
Добре.
Хубаво.
Не е далеч. По-нагоре в планината.
Ето какво ще направим.
Ще останеш в колата на включено парно.
Не искам да стоиш там и миг, ако не се налага.
Тя ще дойде оттук.
Ще я видиш отдалече.
Зърнеш ли фарове в планината,
викай.
Но не искам да влизаш вътре, докато не е дошла.
Няма ли да чакаш с мен?
Не мога.
Защо?
Трябва да го събудя.
Събуди се.
ОПАСНОСТ ВИСОКО НАПРЕЖЕНИЕ
ЗЛАТНАТА ЗАЛА
Слаба посещаемост, г-н Торънс.
Няма да е задълго, предполагам.
Вие сте по уискито, нали?
Някога бях.
От заведението.
Това беше твоята марка.
"Джак Даниълс".
Виждах бутилките в дома ни.
Истинският ни дом, преди всичко това.
Веднъж помирисах една. Миришеше на нещо, което гори,
каквото и беше.
Боя се, че ме бъркате с друг човек.
Казвам се Лойд.
Лойд.
Извинявам се, г-н Торънс.
Не знам къде са всички, но обстановката ще се оживи.
Знам къде са.
И си прав,
определено ще се оживи.
Простете, че го казвам, но изглеждате...
изтормозен.
Изтормозен?
Въвлечен в чужди проблеми.
Виждам го непрекъснато, ако не възразявате.
Живяхме във Флорида.
Моля?
Мама и аз.
Не искахме никога повече да виждаме сняг
и отидохме във Флорида.
Малък дом, но беше удобен и бяхме щастливи.
Бях на 20, когато тя почина.
Още тогава виждах кога някой ще умре.
Виждах мухи. Черни мухи.
Мухи на смъртта, кръжащи около хорските лица.
През последните седмици бяха покрили
цялото й лице.
Едва виждах очите й.
Опитвах се да я утеша, но не можех да я гледам.
И тя го виждаше.
Може би нещо сгряващо ще ви разсее от лошите мисли.
Не искаш ли да чуеш? Тя ти беше съпруга.
Мисля, че ме вземате за друг човек.
Аз съм само барман. - Нима?
Барманът Лойд, леещ радост в хотел "Панорама".
Ще ви налея каквото поискате.
Човек взема питие,
питието взема питие
и накрая питието взема човека.
Нали, татко?
Лекарство.
Това е лекарство.
Истинска панацея.
Умът е черна дъска.
А това
е гъбата за триене.
Човек прави усилия.
Труди се.
Но е обкръжен от гърла.
И семейство.
Жена, дете.
Тези гърла изяждат времето.
Изяждат земните ти дни.
Поглъщат ги лакомо.
Това ти стига, за да се поболееш.
И това...
е лекарството.
Кажи ми, младежо,
ще си изпиеш ли лекарството?
Няма.
Дан!
Тя е тук.
Добре.
Това място е болно.
Също като баба ми.
Като рак,
само че още по-лошо.
Какво ще правим?
Влизаме вътре. Тя ще ни открие.
Брей, брей.
Здравейте.
Когато се започне, бягай.
Да, скъпа, бягай.
А после ще те намеря
и ще пищиш с години, докато не умреш.
Ще видим кой ще пищи.
О, наистина ще видим.
Тя е права.
Би трябвало да се страхуваш.
И защо?
Защото не знаеш къде се намираш.
Пардон, кой си ти, хубавецо?
Ти си този, който уби моя Гарван, нали?
Хайде.
Умно.
Задобряла си, а?
След последния път, когато бях в ума ти.
Откъде знаеш, че ние не сме в твоя?
Къде си, малката?
Ти ще умреш тук.
Смели думи, скъпа.
Наистина ли го вярваш?
Че ще ме нараниш?
Да.
Знаеш ли, напомняш ми за мен самата.
Вече го виждам ясно.
В теб има тъмна сила, скъпа.
Единствената разлика между нас е времето.
Ти още не знаеш...
какво би сторила...
за още време.
Повярвай ми, скъпа, ще останеш изненадана.
Болката пречиства заряда.
Но и страхът също, така че сама разбираш.
Бях същата като теб като млада.
Бях специална
и самотна.
Но срещнах някой, който ми дари цел и общност.
И бих сторила същото и за теб,
ако нещата се бяха стекли другояче.
Не?
Непокорна си, а?
Същата като мен.
Умът ти е толкова...
Това не е твоят ум, нали?
Това изобщо не си ти.
Ти си само примамка.
Стига!
Бягай.
Как, по дяволите, сме те изпуснали?
Трябваше да се срещнем още преди години.
Дани.
Така се казваш, нали?
Нещо става със заряда ви, когато остарявате.
Захабява се.
Замърсява се.
Но ти го знаеш.
Виждам мръсотията, която те покрива.
Ти вече не сияеш както преди.
Порастването съсипва дарбата ти.
Сериозно, хубавецо,
къде се беше скрил?
Ще ти направя предложение,
каквото правя рядко.
Нима? Нямам търпение.
Такова даровито момче
да крие светлината си от света толкова дълго.
Ти можеш да живееш много дълго. И то добре.
Да си угаждаш, без последствия,
без махмурлуци.
Храни се добре, живей дълго.
Сигурно си самотна, понеже си последната.
Последната на света.
Захарче, не съм последната. Нищо подобно.
Просто съм най-хубавата.
Предполагам, че знаеш отговора ми.
Жалко.
Е, правим ли го, или не?
О, захарче.
Гледай ти.
Май съм срязала феморалната ти артерия.
Ще кървиш до смърт, а?
Леле, колко си буен!
Огън и пламък.
Каква загуба!
А може би не.
Проклятие!
Дори на твоята възраст
е прекрасно!
Имаш вкус на уиски.
Дани!
Момчето ми!
Толкова страх и ужас.
През целия ти живот!
Възхитително.
Не ме наранявай!
Проклятие!
Ама ти не си сам.
Какво криеш, а?
Какво има в кутиите?
Нещо специално?
Те не са специални. Те са настървени от глад.
Не.
Не!
Здравей, Дани.
Ела да си играем
завинаги...
и винаги...
и винаги.
Чичо Дан.
Чичо Дан, свърши ли се?
Тя мъртва ли е?
Страхотен купон, а?
Абра!
Опитай.
Ето те и теб.
Абра.
Ти беше много непослушна.
Ти не си чичо Дан.
Ти си маска. Фалшиво лице.
Кой друг да съм?
Ти си хотелът.
Но той е още там.
Тогава сваляме маската.
Защо се усмихваш?
Защото не знаеш къде се намираш.
Познавам тези зали като собственото си лице.
Имам предвид тялото, което заемаш.
Лицето, което носиш.
Това е Дан Торънс, а ти не го познаваш.
Дан Торънс.
Дан Торънс
се отби на едно място, щом пристигна.
В котелното.
Ето те.
Трябваше да избягаш.
Не исках да те изоставя.
Аз съм точно където трябва да бъда.
Няма да удържа още дълго. Трябва да бягаш.
Не.
Никъде не отивам без теб.
Трябва да затворя вратата зад нас, нали?
Бягай!
Хайде, чичо Дан.
Махни се оттам.
Хайде.
Огънят се разпространи бързо
и унищожи хотела.
Пречисти го.
Почти можех да го чуя
как пищи.
Чувах го как умира.
И дълбоко в себе си знаех...
Знаех, че си добре.
Съжалявам, че те изложих на опасност.
Само това беше начинът.
Знам.
Мислиш ли, че тя беше права,
когато каза, че не е последната?
Светът е гладно място.
Мрачно място.
Може би има още като тях или по-лоши от тях,
но има и още хора като теб.
Борбени хора.
Когато се запознахме,
ти казах, че трябва да се скриеш.
Да не се набиваш на очи.
Да скриеш сиянието си.
Но съм грешал.
Продължавай да сияеш, Абра Стоун.
Продължавай да сияеш.
Вечерята е готова.
С кого говориш?
С никого.
Не е вярно.
Говорех с Дан.
Има ни и след смъртта.
Продължава да ни има.
И той е добре.
Татко също.
Наистина е добре.
Чудесно.
Идваш ли, миличка?
Ей сега.
Превод на субтитрите: МАЯ ИЛИЕВА